Seingbe...
Închisoarea de sclavi Lomboko
Dumnezeu să te binecuvânteze, fiule. Dumnezeu vă iubește pe toți.
Du-te acum, Domnul Te va ierta.
Asta e bolnav, nu-i dați nimic.
Mâncare, aici.
Aici, nu aici.
Deschide chepengul.
- 1300. E totul în ordine? - Da.
- Acesta îl are pe dracu în el. - Nu. E un negru frumos.
Nu avem mult timp. Grăbiți-vă negrilor!
Grăbește-te!
- Înalt și slab. - Alt slăbănog.
- Următorul: Bernardo. - Bernardo
Toți jos.
Vreau să-i omor și pe ei.
Pentru că i-au convins pe unii dintre noi că ne vor duce înapoi acasă.
Mulțumesc, domnule.
Domnule Holabird.
Ce povestire.
Intrigă, răpire,
curajul în fața unei suferințe inimaginabile.
Și tot adevărul. În regulă. Acum spune-mi dacă asta e adevărat.
Câteva triburi din Africa, de sute de ani - mii poate -
au sclavii lor.
Tradu.
Da.
Sub ce circumstanțe poate deveni sclav cineva dintre Mende,
a cărui trib spui că aparții?
Tradu.
Războaie. Datorii.
Oh, deci vezi. Și câți oameni îți sunt ție îndatorați?
Nu cred că știi.
Domnul Holabird încearcă să-l intimideze pe colegul meu.
Cuvântul cel mai apropiat în Mende de "sclav" este "muncitor".
Acești muncitori dețin pământul pe care îl lucrează? Primesc salarii?
Sunt liberi să lucreze sau nu pentru tine, dacă sunt în situația asta?
Îl interoghează pe translator!
Traducătorul răspunde pentru martor!
- Martorul nu are nici o șansă! - Domnule Baldwin!
Bine, domnule Baldwin. Sclavia, a dat naștere la servitudine.
Oricum ar vrea ei s-o numească, conceptul este același.
Acum, el este familiarizat cu conceptul.
Și când te gândești mai bine, e vorba doar despre bani, nu?
Sclavi, producție, bani. Vreau să spun asta este ideea.
Oriunde ar fi, aici sau acolo. Sunt confuz.
Oamenii tai, în mod regulat, își schilodesc sclavii
în maniera pe care tocmai, într-un mod viu, ne-ai descris-o?
Desigur că nu. Care ar fi scopul?
Omorârea propriilor sclavi este echivalentă cu incendierea casei sau cortului propriu,
nu-i așa?
Cum îți explici acest paradox?
Nu înțeleg ce vrei să spui.
Sigur că nu. Așa cum nimeni de aici.
Atitudinea pe care o atribui torturatorilor tăi - victimelor tale -
și pentru aceasta oricare alt aspect al declarației tale,
nu are nici un sens.
Nu numai pentru tine.
Dar mulțumesc. Ca și toate ficțiunile, a fost distractiv.
Nimic mai mult.
Căpitane Fitzgerald,
vă rugăm să ne explicați îndatoririle voastre în cadrul marinei Majestății Sale.
Să patrulez de-a lungul Coastei de Fildeș, în căutarea navelor cu sclavi.
Din ce cauză?
Din cauză că sclavia a fost interzisă de legea Britanică, domnule.
Iar de răpirea oamenilor din Protectoratul Britanic al Sierrei Leone
și transportarea lor ilegală așa cum a fost descrisă de Cinque
- Nu s-a auzit? - Din păcate nu.
Și ce anume, dacă este ceva, în povestirea lui vi s-a părut credibil?
Descrierea închisorii de sclavi, ar un lucru.
Exista un asemenea loc.
L-ați văzut?
Nu, domnule. Nu am reușit s-o localizăm,
dar sunt o grămada de dovezi că este reală.
Ce dovezi mai anume? Zvonuri?
Rapoarte.
Prin "rapoarte" înțelegeți varietatea povestirilor așa cum Cinque ne-a împărtășit-o și nouă astăzi?
Existența ei, domnule, a fost raportată.
Cinque a descris uciderea cu sânge rece
a multor oameni la bordul Tecorei.
Domnul Holabird vede un paradox în asta. Nu-i așa domnule?
Adesea când sunt găsiți cu sclavi, sau cred că vor fi,
ei pur și simplu îi arunca pe prizonieri peste bord
și prin acest mod scapă de dovezile crimelor lor.
- Îneacă sute de oameni? - Da.
Cu greu mi se pare o afacere profitabilă,
cu atâtea probleme legate de prinsul oamenilor și aruncatul lor peste bord.
Nu, e foarte profitabilă.
Dacă am putea pune cap la cap povestea lui Cinque cu...
cu o dovadă de orice tip.
Inventarul.
Acesta? De pe Tecora?
Dacă vă uitați bine, s-a făcut o notare pe 10 mai,
în care s-a corectat numărul de sclavi de la bordul navei, reducându-se numărul cu 50.
Ce să însemne asta?
Dacă privești asta în conjunctura celor declarate de Cinque,
aș putea spune că asta înseamnă că:
Echipajul a subestimat cu mult
necesarul de provizii necesare călătoriei lor,
și au rezolvat problema aceasta aruncând peste bord 50 de oameni.
Mă uit pe inventar, Căpitane,
și îmi pare rău, dar nu văd nicăieri să zică,
"Azi dimineață, am aruncat 50 de sclavi peste bord."
Pe 10 Mai sau în orice altă zi.
Și bineînțeles că nu veți vedea.
Nu văd ca greutatea încărcăturii să se fi schimbat.
Au redus comisionul, văd, dar asta e totul.
E un calcul matematic groaznic de simplu.
Poate pentru dumneavoastră.
Eu am nevoie de o imaginație mai bună.
Și la ce comision va gândiți că se referă notația, domnule?
La catarg și navă, poate?
Dați-ne...nouă...libertatea.
Dați-ne...nouă..
libertatea.
Dați-ne...libertatea.
Dați-ne...libertatea
Domnule judecător, vă rog să instruiți inculpații
să nu întrerupă procedura cu astfel de izbucniri.
Dați-ne libertatea!
Dacă mai apar și alte aspecte de tulburare a ordinii din sală...
Dați-ne libertatea! Dați-ne libertatea!
Nu poate continua să țipe: "Dați-ne libertatea"...
Dați-ne libertatea!
cât timp îl interoghez pe martor!
Dați-ne libertatea!
Nu trebuie să pretinzi că ești interesat de lucrul ăsta.
Nu se uita nimeni în afară de mine.
Nu am pretenții. Încep să înțeleg.
Poporul lor a suferit mai mult ca al nostru.
Viețile lor au fost pline de suferințe.
Atunci s-a născut el și totul s-a schimbat.
Cine era el?
Nu știu, dar oriunde se duce e urmărit de soare.
Aici arată cum a vindecat lumea cu mâinile sale.
I-a protejat...
Fiind de față la nașterea copiilor lor...
Ce-i asta?
Putea deasemenea să treacă prin apa.
Dar ceva s-a întâmplat.
El a fost prins. Acuzat de crimă.
Aici e el cu mâinile legate.
- Trebuie ca a făcut ceva. - Ce? Ce a făcut?
Orice ar fi fost,
a fost destul de serios pentru ca să-l omoare pentru asta.
Vrei să vezi cum l-au omorât?
E doar o poveste, Yamba.
Privește. Nu e sfârșitul poveștii.
Poporul lui i-au dus trupul jos în acest...loc...aici...
L-au dus într-o peșteră. L-au acoperit cu haine, așa.
Ei credeau că e mort, dar el a apărut în fața oamenilor săi din nou
și le-a vorbit.
Și, în final, s-a ridicat la ceruri.
Acolo merge sufletul când mori.
Acolo vom merge dacă ne vor omori.
Nu pare prea rău.
Baukei... Ține-ți capul drept.
După o revizuire atentă și o reflectare adâncă,
mi s-a părut imposibil să reneg puterea poziției guvernului.
Fără nici o îndoială în mintea mea, că avocatul Holabird,
Majestatea Sa Catolică, Isabela a Spaniei,
și ministrul său de încredere, domnul Calderon,
au procedat cu toții cu toată credința,
pentru soliditatea celor spuse de fiecare.
Deasemenea cred că domnii Ruiz și Montes
poate că au...descris greșit originea prizonierilor,
o problemă care cântărește hotărâtor asupra soartei lor,
așa cum au făcut-o și Spaniolii.
S-au născut în Africa?
Cum răspunsul la întrebarea aceasta fundamentală
va domina fiecare hotărâre a acestui tribunal, vă mai întreb încă o dată.
S-au născut ei în Africa?
Eu cred că da.
Astfel că, pretențiile Majestății Sale Catolice nu au nici o valoare.
Nici cele ale salvatorilor, făcute de locotenenții Mead și Gedney.
drept care ordon arestarea și reținerea
domnilor Ruiz și Montes...
de șerifii fed...
De șerifii federali... cu acuzația de comerț cu sclavi!
Eliberarea africanilor
și transportarea lor, de către acest guvern,
pe cheltuiala sa,
înapoi la caselor lor din Africa!
Da!
Am reușit, Joadson! Am reușit! Da!
Covey, spune-le! Spune-le acum!
Uitați-vă la ei!
Ce poate fi mai uimitor pentru Majestatea Sa
este aceasta aroganță independentă a tribunalelor Americane.
Finalizând, dacă nu puteți controla tribunalele, nu puteți conduce.
Domnule Calderon, orice american adevărat vă va spune,
că independența tribunalelor ne ține pe toții liberi.
John... Mă bucur că ai venit.
Domnule Președinte? Senatorul Calhoun este aici.
John. Îmi era frică că nu vei reuși să ajungi la noi.
- Puteți lăsa deoparte aceasta teamă, domnule. - Oh, mulțumesc! Te rog.
Aș dori să-ți fac cunoștință cu domnul Calderon, Ambasadorul Spaniei.
Bună seara, domnule Ambasador.
- Am crezut că ai spus că nu mai vine. - El a spus că nu vine.
Vedeți dumneavoastră, domnule Calderon,
e o creștere a numărului de oameni în această parte a țării
care privesc cu îngrijorare înspre Sud
și nu numai din punct de vedere geografic.
Ei ignoră faptul
că sclavia este foarte bine împletită cu structura acestei societăți,
așa că pentru distrugerea ei ar trebui să ne distrugem pe noi ca nație.
Este imoral. Asta e tot ce știu.
Astfel că, suntem aici.
Imorali și inferiori.
Suntem inferiori într-o zonă.
Nu suntem experți în arta câștigului.
Nu suntem așa de bogați ca și vecinii noștri din Nord.
Facem în continuare eforturi mari.
Luați-ne viețile acum...
Ei bine, știm cu toți ce s-ar întâmpla atunci.
Nordul și Sudul.
Ei ar deveni stăpânii și noi sclavii.
Dar nu fără o luptă.
Senatorul Calhoun este modest.
El nu e inferior într-o alta zonă - este doar o exagerare.
Întrebați-vă singur, domnule Calhoun...
Ce tribunal vrea să fie responsabil
pentru scânteia ce a aprins focul?
Ce președinte vrea să fie în birou...
când aceasta furtună va veni să-l zdrobească?
În mod sigur nici un tribunal înaintea acestuia.
În mod sigur nici un președinte înaintea acestuia.
Deci...
Nu ne judecați prea aspru, domnule,
și faceți-i voia Majestății Sale.
Pentru că hotărârea reală luată de acest tribunal și judecătorul său
pentru aceste lepădături de Africani care
și-au ridicat săbiile asupra inamicilor lor,
ci mai degrabă...nu de noi?
Vino încoace, domnule Joadson.
Această veste...
Ei bine, desigur, sunt vești proaste, dar...
Dar pot fi mai valoroase pentru lupta noastră în moarte decât în viață.
Martirii, domnule Joadson.
Din zorii Creștinătății,
nu am văzut nici o forță mai mare pentru schimbare.
Știi că e adevărat.
Ce e adevărat, domnule Tappan -
și crede-mă când îți spun asta, am văzut -
este că sunt oameni pentru care ura de sclavie este mai mare decât orice,
exceptând pentru sclavii însăși.
Dacă doriți să inspirați asemenea ura într-un om, d-le Joadson,
vorbiți-i în asemenea manieră și poate va fi adevărat.
Președintele nostru, marele, marele nostru om,
a făcut apel la Decizia Curții noastre Supreme.
Ce înseamnă asta?
Va trebui să se judece cazul din nou.
Știu că e greu să înțelegi, Cinque.
Nu înțeleg, treaba asta.
Ai spus ca va fi o judecată, și că noi vom fi liberi.
Nu, nu. Ce am spus este ca vom învinge la nivel de stat.
Am spus că dacă vom învinge la nivel de stat vom merge mai departe.
Asta este ceea ce am spus!
- Asta e ceea ce ai spus! - În regulă! Da, am spus asta!
Am spus-o, dar nu trebuia. Ce ar fi trebuit să spun...
- Nu pot traduce asta. - Nu poți traduce asta?
- Nu pot traduce "trebui". - Nu este în Mende cuvânt pentru "trebui"?
Nu. Ori poți face ceva, dacă nu, atunci nu-l mai fă.
Ce am vrut să zic, ce am vrut...
Nu în sensul în care îl înțelegi tu.
Încearcă să mă înțelegi.
"A vrea" este asemănător cu "trebuie". Nu înțelegi limba.
Cinque! Ascultă-mă. Încearcă să înțelegi ce spun eu.
Ce ți-am spus înainte de judecată
este aproape cum merg lucrurile aici.
Aproape!
Aproape?
Da, Cinque. Dar nu tot timpul.
Da. Și asta este ce s-a întâmplat aici.
Ce fel de loc este asta?
Ce aproape ai vrut să spui? Ce legi aproape funcționează?
Cum puteți trăi așa?
"Către Excelența Sa, John Quincy Adams,
"Membru al statului Massachusetts în Camera Reprezentativelor.
"Am înțeles de la domnul Joadson
"că sunteți în cunoștință de cauză despre Africanii de pe vasul Amistad.
"Dacă aceasta este adevărat, atunci sunteți informat că am fost,
"în fiecare pas, învingători în prezentarea cazului lor.
"În ciuda acestor lucruri,
"și în ciuda improbabilității de realegere a Președintelui Van Buren,
"el a făcut apel la ultima noastră decizie favorabilă
"la cel mai înalt Tribunal din țară.
"Cum sunt sigur că cunoașteți.
"șapte din cei nouă membri ai acestei Înalte Curți
"sunt ei însăși deținători Sudiști de sclavi.
"Domnule, avem nevoie de dumneavoastră.
"Dacă vreodată a fost vremea ca un om să-și arunce deoparte gătelile
"și să se înveșmânteze pentru război, acesta vreme a sosit."
Mulțumesc.
"Cicero a spus, pledând pentru Claudiu în apărarea Republicii,
"că rezultatul acestui război
"depinde de viața celui mai brav și mai bun om."
"În vremea noastră, în cazul nostru, cred că stă în doi.
"Un om curajos, în prezent în fiare, pe nume Cinque,
"și dumneavoastră, domnule.
"Cu sinceritate, Roger S. Baldwin, avocat.
D-le Tippings, scuzați-mă un moment, vă rog.
- Vreo veste de la... - Ce-a zis Cinque?
Nu vrea să vorbească cu tine.
Nu vrea să vorbească cu mine?
Nu.
Cum merge cu engleza?
Nu mai bine ca mendeza mea, presupun.
Cinque, știu că nu este ceva la care în mod necesar cred că trebuie să te gândești,
dar după ce s-a întâmplat cu tine, eu sunt tot ce ai.
Pentru că, din cauza că practica mea s-a deteriorat complet în ultimele luni,
ești tot ce am.
Vezi, asta sunt eu. Vezi?
Vezi? Știi ce este asta?
Și asta, asta de aici. Cinque, este pentru mine.
O groază de amenințări cu moartea.
Câteva au fost și semnate. De proprii mei clienți, nu mai puțin.
Ar trebui să spun, să spun... foștii clienți, nu?
Mai e doar un lucru și nu mai pot vorbi deloc de clientelă.
Acum sunt liber să stau aici atât timp cât vreau
ca să mă înțelegi.
Da, înțelegi cuvântul ăsta, nu-i așa?
Liber.
În regulă.
Atunci doar vom sta.
Cezar.
Apelul lui Cicero a fost către Julius Cezar, nu către Claudius.
Claudius nu se va naște decât peste 100 de ani.
Ai avut dreptate, a fost unul dintre ei.
- El este? Da, domnule Președinte.
Te rog să descui ușa asta.
Adams a flirtat cu aboliționiștii timp de 15 ani,
și are de gând să ia unul acasă acum.
- Ce vârsta are? - E prea bătrân să ia unul acasă!
A dormit la trei sferturi din sedințele din Parlament.
Să vedem. Președinte, congresman inactiv,
avocat de pușcărie - aștept cu nerăbdare să văd ce va urma!
- Ce ar putea deveni? - Ce?
Cunoscând toată viața ta, chiar dacă realizările tale,
vor fi ținute minte doar ca fiul unui mare tată.
Singurul lucru pe care John Quincy Adams îl va ține minte e doar numele său mic!
Mă gândesc, e ceva mai patetic decât un fost președinte?
Vorbeam despre John...
- Domnule. - Da?
Cinque m-a rugat să vă rog...
dacă v-ați gândit la problema referitoare la jurisdicție.
La ce?
Cum ei au fost preluați de pe un vas ce plutea în largul mării,
și cum nici Spania nici America nu deținea acea mare,
cum are aplicabilitate tratatul în cazul ăsta?
Spune-i ca tratatul nu recunoaște limitări jurisdicționale.
- Bine? - Mă va întreba, de ce?
Pentru că așa am spus eu.
- Scuzați-mă, domnule. - Da?
Cinque ar vrea să știe, dacă ar fi în proprietatea lui Ruiz și Montes,
cum s-ar aplica tratatul, ca și cum ar fi între America și Spania?
Sau cetățenii lor.
"Sau cetățenii lor" este în limba lor, dacă trebuie să știe.
Mulțumesc, domnule.
E o idee bună, mă gândesc.
Are oare Anglia tratate cu Africa de Vest ce ar putea încalca
- acestea dintre Spania și America? - Nu.
Are oare Anglia vreun tratat cu America
- ce ar putea încălca aceste... - Nu.
Are America tratate cu Africa de Vest?
Nu!
- Dar Spania? - Nu!
Are statul Connecticut
- vreun tratat cu Africa de Vest? - Nu, nu, nu, nu! Acum oprește-te!
Descătușează-l.
Îmi pare rău, domnule.
- Am ordine stricte... - Descătușează-l, te rog.
Da, domnule Președinte.
Acesta este o phalaenopsis, o orhidee fluture,
am adus-o din China.
Și aceasta este o ciuboțica cucului dintr-o gardină din Anglia.
Și acesta un crin suliță,
din sudul Franței.
Acesta este trandafirul meu Blush Noisette.
Asta a venit tocmai din Washington D. C,
dar nu spune nimănui.
Hai, hai.
Violetă africană. Nu-ți spun cât de dificil a fost să o procur.
Deci, înțelegi ca vei merge la Curtea Supremă.
Știi de ce?
Este locul în care, în final ne vor omorî.
Nu. Ei, da, s-ar putea să fie adevărat.
Nu asta am vrut să spun.
Nu, este alt motiv și un motiv mai important.
Deși admit că poate mai mult pentru noi decât pentru tine.
În regulă, nu...
Cinque...
Știi cine sunt eu? Ți-a spus cineva ceva despre mine?
Ce ți-au spus?
Ca tu ești o căpetenie.
Am fost o căpetenie, da.
O căpetenie nu poate fi altceva decât o căpetenie, chiar și dacă moare.
Oh, cât aș vrea să fie adevărat asta, Cinque.
Nici nu ai idee.
Unul încearcă să guverneze înțelept, puternic, dar...
Unul încearcă să guverneze într-un mod prin care să facă viețile unor săteni mai bune.
Unul încearcă să...ucidă leul.
Din păcate, unul nu este întotdeauna destul de înțelept sau puternic.
Timpul trece...
și momentul se duce.
Ascultă, Cinque. Ascultă.
Suntem pe cale...suntem pe cale să aducem cazul vostru
în fața celui mai mare tribunal din țara noastră.
Suntem pe cale să ducem lupta cu un leu
care amenință sa rupă țara în două.
Și tot ce avem de partea noastră
este o piatră.
Desigur, nu tu ai cerut să fii în centrul
acestei conflagrații istorice, nu mai mult decât am vrut eu,
dar ne aflăm amândoi aici, oricum,
printr-o misterioasă împletire de circumstanțe
și toată lumea ne privește.
Deci, ce trebuie să facem?
Ne va ajuta oare? Are mult mai multe întrebări decât răspunsuri.
- Ce-a zis? - Eu...îmi pare rău, nu am înțeles.
Cinque, uite. Am să fiu sincer cu tine.
Orice altceva ar fi nerespectuos.
Îți spun asta, te previn,
Cred că îți explic,
ca testul pe care trebuie să-l înfruntam este unul excepțional de greu.
Nu vom merge singuri acolo.
Singuri? Într-adevăr, nu. Avem dreptatea de partea noastră.
Îl avem pe domnul Baldwin chiar aici.
Mă gândesc la strămoșii mei.
Voi merge înapoi în timp,
departe, la începuturile lumii,
și-i voi implora să vină să mă ajute
la judecată.
Voi ajunge înapoi și-i voi aduce la mine.
Și trebuie să vină,
pentru că în acest moment, sunt tot motivul pentru care ei au existat.
Domnilor Judecători...
am obținut o mare consolare
din faptul că colegul meu, domnul Baldwin de aici,
a prezentat cazul
într-un mod bine executat, și într-o asemenea manieră
încât nu prea mi-a mai lăsat mie mare lucru să spun.
Cu toate astea...
De ce suntem noi aici?
Cum se face că o simplă, clară problemă de proprietate
este așa de importantă să fie judecată
în fața Curții Supreme a Statelor Unite ale Americii?
Ne e frică cumva ca în tribunalele mai mici, se pierde adevărul?
Sau, mai degrabă, teama noastră de Războiul Civil,
ne-a permis să încărcăm simbolismul
unui simplu caz cu ceva de care nu ne-a întrebat nimeni?
Și acum vom avea disprețuitul adevăr
chiar dacă stă în fața noastră, înalt și mândru ca un munte.
Adevărul...adevărul a fost adus în acest caz ca un scalv.
Aruncat din tribunal în tribunal, lamentabil și nenorocit.
Și nu de vreun mare argument legal
din partea acuzării, aș putea adăuga.
Ci prin lunga, puternică armă, a puterii executive.
Nu este un simplu caz de proprietate, domnilor,
Este cel mai important caz care a venit vreodată în fața acestei Curți.
Pentru că de fapt afectează
însăși natura firii umane.
Acestea sunt...
Acestea sunt copiile scrisorilor
scrise între Secretarul nostru de Stat, John Forsyth,
și Regina Spaniei, Isabela a Doua.
Acum, vă rog să le acordați o citire atentă
ca parte din deliberările dumneavoastră.
Mulțumesc, domnule.
Nu mă voi referi de ele acum exceptând să nu remarc
o frază curioasă care se repeta des.
Regina face o dată și încă o dată referire la tribunalele noastre incompetente.
Cum oare, mă întreb, ar fi mai mult pe placul ei?
Un tribunal care i-ar avea alăturea pe Africani?
Ei bine, cred că nu.
Și aici vine partea interesantă.
Ce vrea Majestatea Sa este un tribunal condus ca și cele ale ei.
Tribunale în care un copil de 11 ani
se joacă în regatul ei magic numit Spania.
Un tribunal care să facă doar ceea ce i se spune.
Un tribunal care să se poată juca ca și cu o păpușa.
Un tribunal, cum se întâmplă,
și de care propriul nostru președinte,
Martin Van Buren, ar fi foarte mândru.
Mulțumesc.
Aceasta este o publicație a biroului Președintelui.
Se numește "Recenzia Administrației",
și sunt sigur că toți a-ți citit-o.
Sau cel puțin Președintele speră că a-ți făcut-o.
Este un număr recent, și este un articol aici,
scris de "o minte ascuțită a Sudului", care...
Fostul meu vice-președinte, John Calhoun, probabil.
Poate fi el?
Care afirmă ca "nu a existat niciodată o societate civilizată
"în care un segment să nu se dezvolte de pe munca altora.
"Cât de departe ar dori cineva să privească,
"spre vremurile străvechi, în timpurile Biblice,
"istoria a scos-o în relief.
"În Eden, unde doar doi au fost zămisliți.
"Chiar și aici, unul a fost considerat subordonat celuilalt.
"Sclavia a fost tot timpul cu noi,
"și nu e nicidecum păcătoasă sau imorală.
"Mai mult, războiul sau antagonismul sunt stări naturale ale omului,
"așa, și sclavia, e la fel de naturală și inevitabilă."
Ei bine, domnilor, mă opun acestei minți ascuțite din Sud,
și pe care președintele nostru aparent îi împărtășește vederile,
gândindu-mă că starea naturală a omenirii este mai degrabă -
și știu că aceasta este o idee controversată -
libertatea.
Libertatea.
Dovadă este drumul pe care un bărbat, femeie sau copil vor merge
s-o recâștige, odată luată.
Își va rupe lanțurile.
Își va...decima adversarii.
Va încerca și va încerca și va încerca,
împotriva tuturor forțelor, împotriva tuturor prejudiciilor,
sa meargă acasă.
Cinque, vrei să te ridici, dacă vrei,
ca să poată să te vadă toată lumea:
Acest om este negru. Putem vedea cu toții asta.
Dar putem vedea cu toții așa ușor un adevăr în mod egal?
Acela că este singurul erou din această cameră.
Dacă era alb, nu ar fi fost în acest tribunal,
luptându-se pentru viața sa.
Dacă era alb și s-ar fi luptat cu englezii,
ar fi doborât de greutatea medaliilor și onorurilor pe care i le-am fi acordat.
S-ar fi scris cântece despre el.
Mari autori ai timpurilor noastre ar fi scris cărți întregi despre el.
Povestea lui s-ar fi spus
și răspus, în școlile noastre.
Copiii noștri, pentru ca noi să fim siguri de asta
ar fi știut numele său la fel de bine cum îl cunosc pe cel al lui Patrick Henry.
Astfel, dacă Sudiștii au dreptate,
ce ar trebui să facem cu acest jenant și neplăcut document?
"Declarația de Independență"?
Cu conceptele sale?
"Toți oamenii ai fost creați egali", "cu drepturi inalienabile", "viață, libertate," și altele.
Ce să facem oare cu el?
Am o modestă sugestie.
Noaptea trecută am stat la povești cu prietenul meu Cinque.
El a stat la mine acasă, și ne-am plimbat prin sera împreună.
El mi-a explicat ce face un membru al Mende - este poporul său...
Ce face un membru al Mende când este într-o situație
din care nu crede că mai are scăpare,
el își invoca strămoșii.
Tradiție.
Mendezii cred că dacă cineva poate invoca spiritul unuia din strămoși,
atunci ei nu trebuie să renunțe.
Și înțelepciunea și puterea pe care le-o inspiră tații lor
va veni în ajutorul său.
James Madison, Alexander Hamilton,
Benjamin Franklin,
Thomas Jefferson,
George Washington,
John Adams.
Am luptat mult împreună rugându-te să ne îndrumi.
Poate că ne-a fost frică să facem asta,
am fi putut descoperi că individualitatea noastră,
pe care noi o venerăm atâta, nu este cu întregime a noastră.
Poate că ne temem de un...de un apel către slăbiciunile noastre.
dar a venit vremea să înțelegem, în final, că nu este așa.
Înțeleg acum...
Mi-a fost dat să înțeleg,
și să îmbrățișez rațiunea
despre cine suntem
și cine am fost.
Avem nevoie desperată de puterea și rațiunea
de a triumfa peste temerile noastre, prejudiciile noastre, peste noi înșine.
Să avem curajul de a face ceea ce este bun.
Și dacă asta înseamnă război civil, atunci să-l lăsăm să vină.
Și când va veni,
să fie, în final,
ultima bătălie a Revoluției Americane.
Asta a fost tot ceea ce am avut de zis.
În cazul Statelor Unite ale Americii
împotriva africanilor de pe Amistad,
este părerea acestui tribunal,
că tratatul nostru din 1795 cu Spania,
pe care acuzarea s-a bazat în principal,
este inaplicabil.
Așa cum este clar stipulat in Articolul 9 - și citez:
"Vasele capturate și încărcătura lor
"vor fi restituite cu întrutotul proprietarilor lor."
Sfârșitul citatului.
Nu s-a arătat, spre satisfacția acestui tribunal
că acești africani s-ar potrivi acestei descrieri.
Nu ne-a rămas decât alternativa
că aceștia nu sunt sclavi,
și astfel nu pot fi considerați mărfuri,
ci mai degrabă, indivizi liberi
cu drepturi legale și morale,
incluzând dreptul la angajarea într-o insurecție
împotriva acelora care le-au rapit libertatea.
Și de aceea, peste toate dezacordurile,
tribunalul a hotărât
ca acuzații să fie imediat puși în libertate,
si, dacă ei aleg aceasta,
să fie imediat trimiși la casele lor din Africa.
Vă mulțumesc.
Ei bine...
Ce le-ai spus?
Ce cuvinte ai folosit să-i convingi?
Ale tale.
Să te aibă în grijă.
Mulțumesc, domnule Baldwin.
Mulțumesc...
Seingbe.
Eliberarea Fortăreței de Sclavi din Lomboko.
Foc!
E totul liber, domnule.
- Foc! - Foc!
Foc.
William Henry Harrison l-a învins pe Martin Van Buren de a fi
al nouălea președinte al Statelor Unite
Scrie o scrisoare, sublocotenente.
"Către onorabilul Secretar de Stat al Statelor Unite, domnul John Forsyth.
"Dragă domnule Forsyth,
"vă informez cu mare plăcere că ați avut într-adevăr dreptate.
"Fortăreața de Sclavi din Sierra Leone nu există."
Ce frumos!
Regina Isabela a Spaniei a continuat disputa în chestiunea Amistad-ului.
cu încă șapte președinți americani.
În 1864, cererile ei de "compensație" au luat sfârșit
prin înfrângerea Armatei Confederate la Atlanta.
Cinque s-a întors în Sierra Leone
găsindu-și propriul său popor angajat în războiul civil.
Satul său a fost distrus și familia sa dispărută.
Se bănuia că au fost vânduți ca sclavi.
Traducerea și adaptarea: Vlaicu Giovani 24 iunie 2004